Under sin 30-åriga karriär har Dries varit en hantverksskicklig designer.
I vår tid, där mode är en produkt-
-tillför Dries känsla och passion.
Det är en av hans framgångsfaktorer.
Han kan mode. Det är hans passion, men han gör det på ett lågmält sätt.
Han är ingen typisk modeskapare, vilket jag tycker om.
Han gör det oväntade, vilket de flesta i modevärlden inte vågar.
Det fantastiska är att han systematiskt hittar balansen.
Balans vad gäller färg, proportioner, linjer... Allt han jobbar med.
Belgiska modeskapare, i synnerhet Dries, tittar på riktiga kvinnor.
Det finns en säkerhet i Dries Van Notens kläder, som du själv skapar.
Du väljer själv hur du vill se ut.
Det är ingen annans "look".
SOMMARKOLLEKTION 2015 Grand Palais, Paris, september 2014.
Jag är nog för inne i det. Det har tagit över mitt liv.
Jag är närmast besatt av det.
Men det är inte modet. Mode är...
Det är ett tomt ord.
Vi måste komma på ett nytt ord.
Men jag vet inte vad.
Mode är nåt som är över på ett halvår.
Det är så man tänker på mode.
Jag vill komma på ett ord som är mer tidlöst.
- Går det? - Det hoppas jag.
Jag hoppas att det är så jag jobbar för det är mitt mål.
Låt mig veta om jag lyckas eller ej.
VINTERKOLLEKTION 2015/16 Hôtel de Ville, Paris. Mars 2015.
En linje härifrån och dit, och lite högre där. Det ska vara suddigt.
Sen tar ni en mörkare skugga i ögonvrån och suddar.
Det var allt. Mycket enkelt.
Då börjar vi med provningarna.
Vi kommer köra i gång nu.
Okej, tjejer. Det är dags!
Det är 40 tjejer och vi måste vara klara på 20 minuter, annars...
Vid det laget skakar jag i händerna.
Ska jag ta hand om de snabba bytena?
Får jag se ryggen?
Det är bra.
Jag vill inte göra snabba produkter. Man ska inte bli uttråkad på en gång.
Det är inte vad jag vill göra.
Det handlar om att göra något folk uppskattar och kan bära igen-
-och som växer med dig som person.
Det blir en del av din personlighet.
- Tajt och trevligt. - Förlåt.
Vi vill ge dig lite midja. Du har midja, men vi vill ge dig ännu mer.
- Sitter den för tajt? - Nej, jag skojar bara.
- Kan du andas? Det är det viktigaste. - Vi får väl se.
Jag har ingen magisk formel som gör mina kläder speciella.
Det är nåt som kommer spontant.
Jag säger inte: "Jag vill göra nåt annorlunda."
Jag får röra. Jag har skapat den.
Jag gör bara sånt jag tycker om.
- Två minuter. - Kan du vända dig om?
Vi måste vara tysta, för musiken är lågmäld.
Folk undrar om visningarna blir lättare.
Nej, glöm det. Det blir inte lättare.
Det blir inte svårare, men varje kollektion har sina utmaningar.
Varje gång man tror att det ska gå på rutin... Glöm det.
Modevisningar är aldrig rutin. Ingenting är självklart.
Man får alltid kämpa för resultatet.
Skynda er.
Kom igen! Håll inte upp kön.
Kom hit! Kom! Du måste stå i kön.
På båda sidorna. Händerna i fickorna.
- Jag tror att den här är längre. - Nej, det är okej. Bra.
Gå framåt!
Gratulerar!
- Jag såg dina ögon. - Tack.
- Så vackert. - Tack.
- Hej. - Jag har en gäst.
- Jackie Nickerson. - Trevligt att träffas.
Har vi inte träffats förr?
- Jag älskade kapporna och byxorna. - Tack så mycket.
Tack.
Kollektionen inspireras av passionerade kvinnor i historien-
- som var så galna i mode att de ville ha brokad och blommor på dagen.
Det har gått förlorat, och det vill jag frammana igen.
Iris Apfel, Jane Birkin, Anna Piaggi.
Harry... Din stackare. Kom hit.
Min fina kille. Det är du verkligen. Sitt. Var duktig och sitt.
Vill du gå hem? Det vill jag också.
Är du kvar?
Ursäkta mig.
- Lösningen för hektiska perioder. - En husvagn utanför kontoret.
DRIES VAN NOTENS HUVUDKONTOR Antwerpen.
Så där ja...
Kom.
Är det en boll som är borta? Var är den?
Jag ser den inte. Du måste leta här. Leta här.
Ja.
Här är den. Här är din boll. Här. Så, ja.
Andra modeskapare utgår från formen.
Jag har min berättelse, min person eller det objekt-
-jag vill skapa kollektionen kring.
Sen behöver jag tyger. Vad kan jag använda för att berätta min historia?
Jättefint. Jag gillar paljettbroderiet.
Jag är en av världens mest bortskämda designers.
Jag har möjlighet att skapa de tyger jag vill-
- och har tillverkare över hela världen.
De säger bara: "Vad vill du ha?"
Inte många modeskapare har den möjligheten, och det är fantastiskt.
Det är intressant. Det har nåt särskilt. Jag vet inte vad, ännu.
Att skapa tygerna tar 4-5 månader.
Andra modehus har inte samma möjlighet.
I maj måste de leverera nästa kollektion.
Vi lägger ner mycket tid på tygerna.
Sitt.
Jag lägger dem på stolen. Vänta.
JÜRGEN SAILER Chef för herrmode.
- Den ser påhittad ut. - Påhittad och clownaktig.
- Rutigt måste vara lite tråkigt. - Ja, normalt.
Det blir för mycket. Leoparden är kanske okej, men...
- För att du är van vid det? - Det är för enkelt. Silvret är bra.
Allt jag gör kommer naturligt.
Man måste kombinera saker så att det blir rätt brytning och rätt balans.
Att man har nog många maskulina och feminina element för att säga:
"Det här är intressant. Så här brukar det inte se ut i herrmode."
Det blev bättre.
Jag tycker om leopardmönstret med det här rutiga. Det är snyggt.
Jag behöver spänning och brytningar.
Det är så jag arbetar och skapar kollektioner-
-och det är en reflektion av livet.
Jag gillar inte när det är enahanda. Man måste blanda olika element.
Det passar min smak, men är också en del av alla människor.
De bästa kombinationerna tillkommer av en slump.
Man lägger ett gäng tyger på bordet och säger: "Det här var snyggt."
"Det där är rätt. Det är snyggt."
Man hade aldrig vågat tänka sig den kombinationen, men slumpen...
Man måste hålla ögonen öppna.
Lägg det över kavajen.
Det blev... intressant.
"Elvisfaktorn."
Det är ganska bra.
Håll fram det där, nu.
Som barn sprang jag alltid omkring i mammas och pappas butiker.
Tanken var att jag skulle fortsätta driva dem-
- men jag insåg att det var roligare att skapa mode än att köpa och sälja.
KUNGLIGA KONSTAKADEMIEN Antwerpen, 1977-1980.
Utbildningen var en upptäcktsresa. Det var en spännande tid.
1977 hade vi det italienska modet, Claude Montana, Thierry Mugler...
Jag träffade von Beirendonck, Dirk Bikkembergs, Ann Demeulemeester.
Vi blev snabbt nära vänner och hjälpte och pushade varandra-
-och utmanade varandras kreativitet.
Tanken på mode från Belgien var så udda.
Belgien var världens minst moderiktiga land, trodde vi.
När vi funderade på våra kollektioner undrade vi om vi måste byta namn-
-till nåt italienskt eller franskt?
Men vi ville göra det i våra riktiga namn.
Vi skapade helt olika plagg till helt olika människor.
Jag var realist.
Jag visste inget om den senaste popmusiken eller det nya punkbandet-
-för jag utbildades i klassisk musik.
Å andra sidan bidrog jag med annat.
Jag bidrog med vad man kanske kan kalla "dålig smak".
Balansen mellan snyggt och fult. Klassicismen är viktig i mitt arbete.
Mina verk har alltid en klassisk bas.
Jag anknyter till klassiskt herr-och dammode.
Jag respekterar hantverket och fascineras av couture.
Det var så jag utbildades och man ser det fortfarande i mina kollektioner.
Nu har du en ficka, så du kan stoppa handen i en för en gångs skull.
Passa på och njut.
Mode måste inte vara revolutionerande.
Varje kollektion anknyter till de tidigare, särskilt inom herrmode.
Man stryker inte allt och börjar om från början.
Ta av jackan.
För att chockera i dag måste man göra helt galna saker.
Allt finns på internet. Det är svårt att sticka ut genom att chockera.
Nu handlar det mer om hur man gör saker, de små sakerna.
Det är det jag fokuserar på.
Det var inte illa...
Men var ska vi börja?
Det viktigaste nu är att välja ut tyggrupper att ta prover från-
- som vi skickar till Jane så att hon vet vad vi är intresserade av.
SOMMARKOLLEKTION 1994 Hôtel George V, Paris. Oktober 1993.
Det här är den första damvisningen jag gjorde, som hette "Flowers".
Det var första säsongen jag jobbade med mönster-
- på siden, georgette och andra skira material.
Jag tyckte att det var för sött och "chic".
Siden ansågs passa till särskilda tillfällen-
-men inte till vardags.
Jag slängde allt i tvättmaskinen.
Allt siden blev skrynkligt, krympte och blev mer vardagligt.
Det var första gången jag kände att siden fungerade till vardags.
Suzy Menkes var på den visningen. Hon skrev en översvallande recension.
Det var helt galet efteråt. Det var en stor kommersiell framgång.
Alla ville köpa kollektionen. Det var helt galet.
Ännu galnare blev det några månader senare när Madonna-
-som var den man helst ville klä-
- hade på sig en väldigt i ögonfallande outfit.
Det blev en än större succé, för alla ville ha samma klänning som Madonna.
Med den här stilrena kollektionen, med nostalgiska inslag-
- har belgaren Dries van Noten gått från anonymitet till storhet.
Han är nummer två, precis efter Jean-Paul Gaultier, på topp-20-
-i tidskriften Journal du textile.
Kvinnan som bär kläderna är viktigare för mig än vad min skapelse är.
Jag försöker göra relativt neutrala kläder-
- så att de går ihop med person- ligheten hos kvinnan som bär dem.
Hon kan bära dem på olika sätt. Det är det jag gillar med modebranschen.
Det är snyggt med helsvart.
Vi har redan många element.
Jag tror att vi måste nyttja fotografierna på olika sätt-
- så att det är tydligt att det inte är bara en t-shirt, utan ett koncept.
Han drömmer och ser på saker utan hierarki.
Oavsett om det är konst eller popkonst, ful-eller finkultur...
Han ser på det med samma blick, samma passion och samma nyfikenhet.
Han kan attraheras av kitsch, klichéer eller folklore.
Av arbetarna på gatan. Han inspireras av allt.
Snyggt.
Vackert.
Bra.
Jag ser mig ständigt omkring.
Jag är nog inte alltid den enklaste att leva med.
Hela tiden tittar jag och funderar. Det är som en evighetsmaskin.
Lite akademisk, tycker jag. Som ett projekt av en modeelev.
Det speciella är hur han motställer saker.
Han tar nåt från barocken och kombinerar det med...
...nåt från seriesidorna, för att skapa kontrast.
Han ser på tid på samma sätt.
Medeltiden, renässansen... Det är som om det vore i dag.
Inget är mer eller mindre värt.
Allt är samma potpurri.
- Hummern. - Den är snygg.
Mycket inspiration kommer från sånt man inte gillar.
Saker jag tycker är fula, sånt som är helt fel och gör ont i ögonen.
Jättesnyggt.
Här vill jag lägga till längre...
...rader.
Jag får intrycket av ett ansikte. Munnen måste sitta lite lägre.
Får jag prova den, bara för att se hur den ser ut på en gamling?
En marinblå kavaj.
- Vad har det tagit åt honom? - Jag börjar bli gammal och knasig.
Den sitter okej.
VINTERKOLLEKTION 1996/97 Rue de Vaugirard, Paris. Mars 1996.
Den här visningen, "Bollywood", är typisk för mina kollektioner.
Här tänkte jag: "Vad händer om jag gör en kollektion"-
- "där jag vänder på de estetiska reglerna?"
Jag fascinerades av Indien och använde indiska tyger med broderier.
De älskar polyester och neonfärger. De älskar guld och glansiga färger.
Jag ville använda deras estetik och göra det intressant för oss.
Det funkade. Kollektionen sålde bra och fick stort inflytande på modet.
Det var på nittiotalet och det var inne med minimalism.
Helmut Lang, Jil Sander... Allt gick i grått, svart och vitt.
Det var en chock för många. Man var ovan vid färg och fick se det här.
HET RINGENHOF Lier, maj 2015.
Voilà! Några sena magnolior...
Första gången vi träffades var på en fest för många år sen.
Sen började jag jobba med honom. Det måste vara över 25 år sen nu.
Han behövde nån till sin lilla butik på 16 kvadrat.
En vecka senare började jag med leveranser-
- och innan jag visste ordet av var jag en del av företaget.
Man ska ju inte bli kär i nån man jobbar med, men det var svårt.
Vi var attraherade av varandra-
-så det växte till vad det är i dag.
Under hela min karriär har Patrick funnits i mitt liv och jag i hans.
Jag har inte upplevt nåt annat.
Jag vet inte hur det är att skapa utan att leva med en partner-
-som hjälper till med kollektionen.
Om man har gult här är det viktigt att ha gult där.
Färgerna måste återkomma och inredningen ska speglas i buketten.
Buketten är sinnebilden av färgerna i rummet.
Allt vi gör genomsyras av passion.
Huset, trädgården, vår livsstil... Allt är intensivt.
Vi både skrattar åt och lider av att vi är så petiga med detaljer-
-och att vi komplicerar saker.
Dries kan berätta halva historien och jag den andra halvan.
Så kanske det är när man har varit tillsammans så länge.
- Hur länge då? - Länge.
- Kan vi bara säga... länge? - Länge.
Jag tror att det är närmare 30 år. Nej, 28 eller nåt sånt.
- När blev du kär i honom? - Det var en svår fråga.
- Vad är det här för sorts film? - Man måste ju försöka.
Den var svår.
- Vilken var den största utmaningen? - Vi tänker inte så mycket på sånt.
- Vi bara gör. - Ja.
Ibland vore det skönt att ha lite mer fritid.
Mer tid att arbeta med kollektionen, å ena sidan, och mer tid att...
...kunna åka på semester i ett par veckor.
- Vad pratar du om? Semester? - Det är svårt i modebranschen.
Särskilt när det gäller mig.
Nu får du förklara dig, Dries.
Alla skrattar åt mig, men jag gör upp planer...
- Semesterplaner? - Jag gör upp ett schema.
"Nu kan vi åka till det huset och den trädgården."
Jag gör ett dagsschema innan vi åker-
- och tittar på Google Maps hur lång tid det tar att köra mellan.
Okej, vi kan stanna så och så länge.
Först har vi en och en halv timme på oss att se trädgården-
-och när huset öppnar ser vi det.
Sen har vi en halvtimme att dricka te och sen ska vi köra 38 minuter...
- Nu börjar han skratta... - Det är ju pinsamt.
Så är det! Vi ser mycket på en dag. Vi hinner se mycket på kort tid.
- Det låter avkopplande... - Ja.
På en vecka har vi avverkat 200 mil.
Det blå är lite för blått. Det ska vara mer åt lilahållet.
Det var snyggt. Vi fotar det här.
Jag har alltid mycket av allt. Jag gör många plagg i olika tyger.
Sen skapar vi "looks" inför visningen, 150-160 stycken-
-som sen ska bli 50-60 stycken.
När man ska "döda sina älsklingar" är det bra att ha Patrick och Nancy-
-som säger hur jag ska göra.
Jag undrar bara hur vi gör här.
Allt hänger samman. Vilken är resan här?
Marilyntrycken kan komma tillbaka några gånger.
De behöver inte vara i samma sektion. Då blir det en överdos av Marilyn.
Vi får skära. Det här är två kollektioner.
- 90? - 81.
Jag tar bort den lila skjortan.
VINTERKOLLEKTION 2001-02 Ancien tri postal, Paris. Mars 2001.
Den här visningen lärde mig mycket.
Modevärlden förändrades fullkomligt.
De stora företagen blev viktigare och köpte upp små modeskapare.
McQueen, Jil Sander och Helmut Lang såldes. Världen förändrades.
Accessoarer blev viktigare och modet blev kallare.
Modellerna log inte längre. Det var en stor förändring.
Det var en svår tid. Min partner, Christine Mathys, hade dött.
Jag funderade över framtiden för företaget.
Skulle vi fortsätta med en ny partner? Skulle vi sälja?
Många kontaktade oss för att fråga om vi också ville sälja.
Jag letade efter nåt.
Det var mycket som var bra, men presentationen var kall.
Romantiken var borta, och det gillade inte publiken.
Varken press eller kunder gillade det. Vi reade ut kollektionen.
Det var jobbigt, men det kanske var nyttigt.
Press och kunder vände mig ryggen.
"Det är inte den Dries vi vill se. Vi accepterar det inte."
Det var tydligt vilken riktning jag måste gå. Vi fattade många beslut.
Jag skulle inte sälja eller ge mig in på accessoarer.
- Jag skulle fortsätta med mitt signum. - Hantverksskicklighet och enkelhet.
SOMMARKOLLEKTION 2005 Babcock och Wilcox, oktober 2004.
Vilken vacker utsikt.
Det var fint. Där är terrassen.
- Hur gick det? - Det gick bra.
- Gillar du det? - Jag älskar det.
Visningen är den enda gången jag får visa vad jag har gjort på ett halvår.
Det handlar inte bara om kläderna utan om ljus, ljud-
-hur modellerna går, makeup, hår...
Det är så jag visar hur jag tänker och min vision.
"Gör vad ni vill med det."
Man tänker inte på magin. Det finns ingen särskild formel.
"Lite stjärnstoft över allt och de älskar det." Det funkar inte så.
Magin uppstår när folk känner att det är gjort med ärlighet och passion-
-och att det kommer från hjärtat.
Folk vill känna att det är verkligt.
- Kan vi göra nåt med konfetti? - Konfetti?
Konfetti, eller nåt som exploderar och skapar en annorlunda final-
- så att när alla killarna står där fylls luften av guld-
-och man ser dem där emellan.
- Efteråt är hela golvet fullt... - ...av konfetti?
Och killarna har konfetti över sig.
- En känsla av Marilyn. - Bo-bo-be-do?
- Vill du har en Marilyntårta? - Eller konfetti med ord?
Det vore surrealistiskt.
- För det tredje måste du... - Vad då?
Du måste skriva namn på dem så att de vet...
Det är för mycket.
- Ovanpå Dries? - Ja, men på mitten...
- Det här räcker inte. - Det där blev bra.
Det är fint att det tonar ut.
Okej, 800 till.
SOMMARKOLLEKTION 2016 Rue du Chemin-Vert, Paris. Juni 2015.
Påklädare, gör er redo. Vi börjar nu.
Redo?
3, 2, 1... Kör!
Gå.
Korten, korten! Har de händerna i fickorna nu? Det ändras hela tiden.
Seriöst?
Kanske lite glitter?
Kanske ett glitter här, som Marilyn?
Har ni sett dahliaträdgården?
Nu börjar den här delen av rabatten se bra ut med alla starka färger:
Orange, gul, den mörkröda dahlian "Bishop of Llandaff".
Voilà.
Jag är intensiv.
På kontoret jobbar jag till hundra procent. Det här är nåt helt annat.
När man går omkring i trädgården måste man planera vad som ska göras-
- prata med trädgårdsmästarna, organisera, göra växtkartor...
Det är annorlunda, men det är bra.
SOMMARKOLLEKTION 2007 Paris, oktober 2006.
Den här kollektionen är en av de viktigaste i min karriär.
Här hittade jag rätt balans mellan allt jag står för-
-samtidigt som jag blickade framåt.
Tanken var att blanda sportmode med haute couture-
- så vi tog fram vackra tyger, klargul siden och taft blandat med polyester-
- så att de rörde sig på ett speciellt sätt.
Tyger som såg våta ut, vilket var en effekt av en speciell tråd.
Allt hade en fräschör-
- men ändå nåt... vackert och sött och samtidigt mycket modernt.
Med den här kollektionen skapar vi en helt ny estetik.
Alla etniska referenser är borta-
- så det är samtida plagg och samtida tyger-
-men hundra procent jag.
Tanken är att använda vilket tryck som helst, men färgen måste stämma.
Nästan allt är vitt.
Sen kan man klippa ut en ros eller ta en tapet, men bakgrunden är vit.
- Så... - Kan vi lägga dem på golvet?
Trycken mot det kritvita är bra.
Det var bra att vi struntade i beige. Det vita gör det intressant.
Färg är min "dada", något jag älskar.
Jag älskar att leka med dem och använda dem-
-för att skapa en speciell känsla.
De är ett verktyg och en leksak för att skapa min värld.
Det är babyrosa. Det är fyra färger.
Vi kan ta in några smutsiga nyanser.
Jag ställer alltid samma frågor:
Vilka är behoven och utmaningarna? Hur kan vi överraska folk?
I damkollektionen tänjer vi på gränserna för god och dålig smak.
När är en färg för gräll?
Kan en färg vara för färggrann? Måste allt vara sofistikerat?
Är det bara intressant när det sofistikerade ställs mot det billiga?
Han har sin vision, och vi försöker föra in element han pratat om-
-och undersöker dem närmare.
Sen försöker vi föreslå nya element för att berika kollektionen-
-och fördjupa oss ytterligare.
Sen ser vi vad som fungerar och inte. Det är en utslagsprocess.
- Det är fint. - Jag funderade...
Jag tänkte att vi kunde gå från större till mindre volanger.
Jag gillar det.
Det jag gillar med volangerna är den surrealistiska känslan.
Jag kan hantera avslag. Det är en naturlig process.
Jag blir inte ledsen när han avvisar en idé. Han vet bättre än jag.
Färgen känns lite medeltida.
- En annan nyans... - Det hjälper inte.
- Nej, jag börjar hellre om. - Men vi får se den i bomull, va?
Jag ser mig inte som konstnärlig ledare.
Det är inte så att teamet skapar åt mig. Vi jobbar i grupp.
Jag kommer med de flesta idéerna och avgör i vilken riktning vi går.
Jag väljer alla tyger och detaljer. Jag tycker om det. Det är mitt jobb.
Som designer vill man skapa sin kollektion, inte bara några bilder.
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag är så trött.
Jag får smälta det i helgen och så tar vi det på måndag med ny energi.
Okej, tack så mycket.
CALCUTTA, INDIEN
Menar du att det skiljer en centimeter i ärmen?
Nej, i halsen.
Raf Vandersmissen Chef för broderidesign.
När Dries erbjöd mig jobbet i Indien var tanken att ha nån på fältet.
Han kände att produkten började bli för viktig-
- för att sköta allt via e-post, så han ville ha nån på fältet.
Mitt första samarbete med tillverkaren i Indien var 1988.
I Indien producerades inget mode-
- utan det var mer kuddar och brudklänningar i polyester.
Men de skapade inget mode. De brydde sig inte om det.
I början var det svårt att förklara vad vi ville ha och vilken kvalitet.
- Före lördag borde vi se... - ...resultat? Bra?
Gör det inte för tjockt. Det här är redan tjockt.
På mohawken jag såg i dag, till fallerion-
- stod de nästan ut i toppen, och så vill vi inte ha det.
De sitter redan på garn, och då blir de för klumpiga och stela.
Det vill vi inte. Paljetterna sitter ovanpå garnet.
Försök göra det elegant. Gör den tunna linjen lång nog.
Gör inte ett par tunna och sen genast en tjock. Det stör mig.
Det är rakt, rakt och sen så här.
Jag hade gillat om det var rakt.
Det är lite elegantare.
Okej?
Handarbetet och hantverksskickligheten är viktig.
Människor är inte som maskiner. De lägger ner sig själ i det.
De tillför något eget, och det är vackert.
Broderier utmärker mitt arbete.
Jag har ansvar för människorna.
Vi har infrastruktur och många anställda.
Jag vill ha broderi i varje kollektion-
- så att jag varje säsong vet att jag förser dem med arbete.
Den sista veckan för en visning är jag på kontoret vid 06.30-
- för att avgöra vad vi ska sy och i vilka tyger.
Det är lite som att spela kort.
Vilken menar du?
Den andra med den höga kragen... Ärmen, menar jag. Var är den?
- Den där. - Den där har vi bara i jacquard.
Petroleumblå. Och de stora hjulen i färgerna turkos och fuchsia.
Min första tanke var att använda mycket vitt, med färgklickar-
- vilket vid första anblicken såg bra ut-
- men nu inser jag att när man blandar väldigt starka färger med vitt-
- ser det ibland lite för... intensivt ut, och inte tillräckligt trovärdigt.
Då började jag ta in herrtygerna, som fanns med men var mindre viktiga.
Trots metallicfärger och lurex-
- var det viktigt att göra det smakfullt och användbart.
Det här är vår mest färggranna kollektion, vilket är en utmaning.
COMO, ITALIEN
DRIES VAN NOTENS HUVUDKONTOR Antwerpen.
- Väldigt stilren, eller hur? - Ja.
Vi måste höja ärmen.
Den drar upp klänningen, så sätt den högre. Det blir lättare att röra sig.
Jag funderade just på om vi borde sätta dit ett band?
- Helt under eller... - Är vecken i kjolen, eller klippta?
- Kan vi klippa upp dem lite? - Inte för tillfället.
Men jag får en känsla av...
Det är mer än fem va, Dries?
- Borde det inte vara mer så här? - Det är fem.
Ta ett foto så här. Bra.
VINTERKOLLEKTION 2009-10 Lycée Carnot, Paris. Mars 2009.
Före den här kollektionen gick jag på Francis Bacon-utställningen i London.
När jag kom ut därifrån var jag chockad.
Jag visste inte om jag hade sett det vackraste eller det fulaste någonsin.
Jag var verkligen...
...upprörd över blandningen av fult och vackert.
Jag ville förmedla den känslan i kollektionen.
Jag hade aldrig dragit färg så långt.
Vi tittade på målningar av Bacon och översatte dem i tyger.
Vi la ner mycket jobb på att hitta rätt lyster och matthet-
-för att skapa rätt känsla.
Vissa journalister älskade det medan andra fullkomligt avskydde det.
Suzy Menkes hittade på ett nytt namn på en färg.
Hon kallade en av våra färger "rutten räka".
Hon ville poängtera att hon inte var så förtjust i det hon såg.
Kunderna reagerade inte så bra, så kollektionen blev vår mest svårsålda.
Det är fördelen med oberoende. Man satsar som man vill-
- men man har heller ingen som säger till när man går för långt.
Är mode konst? Det finns en enkel skillnad.
Mode är en industri, och en kreativ sådan. Den är sofistikerad.
Man använder fullkomligt fascinerande tekniker ibland-
- oavsett om de är maskin- eller handgjorda.
Men mode har ett specifikt och begränsat användningsområde.
Det är tydligt för Dries att han som modeskapare kan vara kreativ-
- men om han inte säljer sina kollektioner måste han lägga ner.
- Vad hände med ditt favorittyg? - Jag vet. Och mina favoritbyxor.
Vi kan prova den här. De här också.
Prova den här också...
Den är ute igen. Ha västen utanpå. Den är borta igen.
- Nej. Billigt. - För sött.
- Det är för sött. - För sött?
- Vi provar den... - ...lila?
Ja, men behåll strumpor och skor.
Var ska den vara, om man gör på det här sättet?
- Det blir lantligt 50-tal över det. - Exakt det man inte vill.
Jag kan inte sluta tänka på det.
Hon är en "flamboyant" kvinna. "Flamboyant" passar bra-
- för hon är mer glad än excentrisk. Excentrisk kan betyda ledsen.
En excentrisk dam har 25 katter och bor i ett mörkt hus.
Inte sant? Det är "excentrisk".
"Flamboyant" är Peggy Guggenheim, livsglädje och cocktails.
Hon är flamberad. Hon brinner!
DRIES VAN NOTENS SHOWROOM Paris.
Gången är bra.
Behövs det en underkjol så att det blir lite bredare?
- Det är bra. Eller... - För mycket.
Jag gillar tanken på en överdriven kvinna med starka färgkombinationer.
Jeansen är för stora, skorna för höga, kavajen för stor-
-och broderierna pråliga och blanka.
Det är 30 meter tyll i en kjol. Det är för mig en flamboyant kvinna.
Handskarna och t-shirten ser ut som tatueringar i konstiga kombinationer.
Väska och handskar i samma mönster så att man inte vet vad som är vad.
Allt det gör det udda och intressant.
SOMMARKOLLEKTION 2016 Paris, september 2015.
Efter repetitionen måste tjejerna ta av skorna och ni måste putsa dem.
De kommer att vara smutsiga.
När vi kommer fram vänder han sig åt höger och jag vänder mig åt höger.
Nästa flicka vänder sig mot publiken, och så nästa och nästa...
Vi har en lång historia med Etienne. Han jobbade som modell för mig.
Han ordnade fester på en nattklubb i Bryssel som heter Le Mirano.
Han kände folk inom ljud och ljus-
- så jag sa att jag ville ha en visning.
"Jag hjälper självklart till." Nu producerar han modevisningar.
Jag skapar en familj omkring mig.
Jag gillar att folk förstår vad man menar på bara ett ord.
Nu har vi gjort 95 eller 96 visningar, så...
Man vet aldrig hur folk reagerar.
För mig är det alltid en överraskning. Positiv eller negativ.
I vilket ögonblick känner du att du har hittat kollektionen?
Jag har sällan ett sånt ögonblick.
Till och med efter visningen kan jag tänka: "Jag borde ha gjort så här"-
-eller "Det såg bra ut".
Efter visningen har jag alltid svårt att titta på bilderna.
Jag vill inte se videon direkt efter modevisningen.
Jag är alltför mycket perfektionist för att leva med det.
- Ser du misstag? - Ja, alltid.
Det gör mig inte alltid glad, men det gör mig till den jag är.
Framgång föder press, för folk förväntar sig mer och mer.
Det är inte alltid enklare att vara känd. Pressen blir större.
- Kan du ta dig ur den cirkeln? - Det är modebranschens ekorrhjul.
Det är svårt att ta sig ur. Alla modeskapare drömmer om-
- att ta ett sabbatsår eller en sabbatssäsong.
Att strunta i en säsong vore fantastiskt. Men det går inte.
Vad gör vi med de beige sömmarna? Det har vi inte löst än.
Här är de svarta och här beige.
Eller så färgar vi dem mörkare, så att det blir en sandbrun färg.
Då ser de mer använda ut. Eller så gör vi dem svarta.
Du brukade inte bry dig.
Kollektionen inspireras av en affischdesigner från sextiotalet-
- så det blir psykedeliskt kombinerat med herrmode och militäruniformer.
Vi kallar det "Kärlekens armé".
Den har en postvietnam, hippiepsykedelisk känsla.
Tillräckligt stor?
Vi visste att en av mina drömmar skulle slå in-
- nämligen att ha visningen på Opéra Garnier i Paris-
-som vi har bett om i 15-16 år.
Inte bara på operan, utan på själva scenen på Opéra Garnier.
När vi fick tillstånd tänkte vi:
"Det måste vara rätt kollektion för den lokalen."
Vi får se vad det ger.
Den är för stor, va?
- Blir du nånsin utmattad? - Ja.
Självklart. När man drivs av passion fortsätter man tills det tar stopp.
Ibland går man över gränsen.
Det är inte alltid enkelt. Livet är inte alltid perfekt.
Vad gör du när det känns så?
Lider?
Ibland blir det för mycket-
- och då går jag till Patrick som stöttar och säger att allt blir bra.
Det är det bästa med ett långt förhållande. Man känner varandra.
Det är styrkan med kärlek.
Herrkollektionen är nästan klar-
-men vissa plagg saknas fortfarande.
Nu jobbar vi med linjerna till damkollektionen.
Det är fullt upp.
De veckor då herr-och damkollektionen överlappar är tuffa.
- Men allt går bra, än så länge? - Vad ska jag svara på det?
Alla modeskapare har tillfällen i sin karriär och i sitt liv då de säger:
"Sluta! Det är inte värt det."
Men när man ser två saker som passar ihop är det som ett beroende.
Man kan skapa ett ögonblick av skönhet-
-och ett känslomässigt ögonblick.
Ett känslomässigt ögonblick är när man säger: "Där har vi det."
När en kock lagar mat är förberedelserna viktiga-
- men när han får smaka på det han har kombinerat-
- häpnar både han själv och dem som smakar hans mat.
Det är jämförbart.
När man väl har rätt ingredienser-
-måste de presenteras på rätt sätt.
VINTERKOLLEKTION 2016-17 Opéra Garnier, Paris. Januari 2016.
- Och händerna i fickorna? - Ja.
Vi väntar fem minuter till.
Håller såna som Dries på att försvinna i dag?
De är redan borta, raring. Och ingen har tagit deras plats.
Det är därför han är en sån skatt, och han måste behandlas därefter.
Modeindustrin har grävt sin egen grav-
- och folk som Dries håller lågan brinnande, enligt min åsikt.
Översättning: Gabriella Eseland www.btistudios.com.
Åh... Så ja. Det var för stor press.